TALV PROSTOKVASHINOS
On aga. On aga. - Jah.
Mis toimub? - Jah.
Õues on XX sajandi lõpp... - Jah.
...aga meil on majas üks paar vilte kahe peale.
Nagu Hernekuninga ajal. - Jah.
Kuidas see nii juhtus? Kas teil pole vahendeid?
See, et raha ei jätku? - Vahendeid meil on.
Meil ei jätku mõistust.
Ütlesin sellele jahimehele, et osta endale vildid, aga tema...
Mida?
Läks ja ostis ketsid. Ütles, et need on ilusamad. - Ta ei mõelnud.
Milline on meie külas talvine rahvariietus?
Vildid, vatipüksid, jakk ja müts, karvane.
Meil ei käi talvel isegi tudengid ketsidega. - Ta on tobu. Tobu.
Aga te ütelge talle seda. Avage ta silmad, et ta aru saaks.
Ei saa. Me juba kaks päeva ei räägi omavahel.
Mitte kaks, vaid kolm. - See pole probleem.
Võib saata telegrammi või siis kirja. Selleks post ongi.
Mida ütelda ei taheta, seda kirjutatakse.
Milline blankett teile? Õnnitlus või tavaline. - Tavaline, ikka tavaline. Mis siin laristada?!
Ei taha minu peale laristada, aga mul ei olegi sinult midagi vaja.
Mul ei ole tavalisi. On ainult õnnitlusega.
Jälle planeerimata väljaminekud.
Olgu. Andke siia see õnnitlusega.
Sharik, sa oled puupea... - Valesti.
Kui on õnnitlusblankett, siis tuleb kõigepealt õnnitleda.
Õnnitlen sind, Sharik, sa oled puupea.
Aga mis edasi tuleb kirjutada? - Tavaliselt kirjutatakse ilmast.
Ilm... Ilm on meil hea.
On aga ilus jah. Teist päeva tuiskab. Kogu jahi on tuksi keeranud.
Teie olge vait, sm koer.
Kui kirjutate vastuse, saate oma ilmast kirjutada.
Ei kirjuta ma mingit vastust.
Ma viskan teda ahjuroobiga, et ta ei tüütaks enam.
Milleks visata, kui on olemas post?
Kohe pakime ära ja anname kassile edasi. Nii saamegi panderolli.
Teile saadeti panderolliga ahjuroop. Teid taheti sellega visata.
Mida, mida, mida?! Ma saadan tema poole triikraua lendu!
Üks hetk.
Üle kilogrammi. Siit tuleb pakk välja. Kohe toimetame selle kohale.
Aga kui te tahate teda tünniga visata, siis on see konteinersaadetis.
Sellega tegelevad külakohas transpordiagentuurid.
Kuidas see kõik on mind ära tüüdanud!
Meie korter meenutab mulle telesaadet "Kes, kus ja millal".
Huvitav, miks?
Sest ei saa aru, kus mis vedeleb ja millal see kõik lõppeb.
31. DETSEMBER
Ja üldse,
tänu teie bensiinile, on mul kõik lilled närtsinud.
Minu bensiinist ei närtsi.
Lilled vajuvad tavaliselt longu nendes majades,
kus on väga range atmosfäär. - Aga meil on see liigagi lõbus.
Teie Onu Fjodoriga mängite pingpongi, malet,
siis ostsite vana Zaparozetsi, täieliku romu.
Ma isegi ei tea, mis teil veel puudu on.
Meie Onu Fjodoriga pidasime nõu ja otsustasime,
et meile on täiesti hädavajalik kusagilt muretseda veel üks laps,
et kärpida rangust ja tigedust.
Ei iial.
Ja uueks aastaks tahame me sõita Prostokvashinosse.
Kui te nii väga tahate, siis sõitke oma Prostokvashinosse.
Aga mina ei saa. Mul on esinemine aastavahetuse "Sinises Tulekeses".
Istu viimasele elektrirongile ja sõida meie juurde.
Ma muidugi armastan loodust, aga mitte nii palju,
et peokleidis elektrirongides sõita.
See on tõsi. Prostokvashinos on praegu pakane.
Seal tuleb kanda peokasukat ja peovilte.
Huvitav, kuidas mu Sharikul ja Matroskinil läheb?
Sideministeerium. Prostokvashino sidejaoskond. Rääkiv kiri.
Esimest korda saan midagi sellist. Huvitav, mis seal on?
See olen mina, postiljon Petshkin, tõin ajakirja. Punkt.
Sharik Matroskiniga alustavad varade jagamist. - Punkt.
Varsti hakkavad ahju saagima. - Koma.
Seejärel maja. - Punkt.
Postiljon Petshkin. - Punkt.
Kui tore, et te tulite.
Meil tuleb Sharikule kiiresti telegramm saata.
Palun. Täitke blankett.
Varsti tuleb Onu Fjodor. Punkt.
Võta ruttu minu vildid ja mine metsa kuuse järele.
Neliteist sõna, pluss kohale toimetamine. Teilt on 50 kopikat.
Kodanik Sharik. Teile on telegramm. Kas kirjutate vastuse?
Ei. Mul ei ole raha. - Aga te otsige taskud läbi.
Aga mul pole taskuid ka. Ma joonistan talle vastuse.
No ja mis see on? Mis rahvakunst see on?
See on indiaani rahvuslik elamu.
Vigvamiks kutsutakse. - Ootasime ära.
Võime öelda, et me leidsime ta rentslist.
Pesime, puhastasime kirpudest, aga tema joonistab meile vigvameid.
Onu Fjodor oleks võinud sinu asemel kilpkonna muretseda. Karbi sees.
Jah? Aga mul on kahju kuuski raiuda.
Kui kõik hakkavad uueks aastaks kuuski raiuma, jäävad meil metsast ainult kännud alles.
Vanamuttide jaoks on hea, kui metsas on kännud.
Ja miks siis? - Miks? Tobu! Nendel saab istuda.
Aga mida teevad linnud? Jänesed? Kas sa neile oled mõelnud?
Tema mõtleb jänestele. Kes meie peale mõtleb? Admiral Ivan Fjodorovitsh Krusenstern?
Lubage huvi tunda, hariduse tõstmise eesmärgil,
kes on Ivan Fjodorovitsh Krusenstern?
Ei tea, aga aurikul, millega sõitis minu vanaema, oli see nimi.
Kindlasti polnud ta nagu sina, vaid oli hea inimene,
kui tema nimi anti aurikule, ja tema kuuski raiuma ei hakkaks.
Mitte nii nagu mõned.
Ja ongi varsti uus aasta. Kellad juba löövad.
Aga mulle tundub, et see pole kell, mis lööb,
vaid keegi taob jalaga ust.
Jah? Tulge sisse!
Tere. Arvake ära, kes ma olen.
Admiral Ivan Fjodorovitsh Krusenstern. Inimene ja aurik.
Te olete ikka päris... - Kes seal on?
See olen mina, postiljon Petshkin, tõin ajakirja "Murzilka".
Head vana-aasta lõppu. Aga kus on Onu Fjodor?
Ta istub autos. Me ei saa kuidagi läbi. Tee on kinni tuisanud.
PROSTOKVASHINO 500 M
Seda, et on olemas veokoerad, olen ma kuulnud.
Aga et veokassid? Seda on liiast.
Aga kas te veopostiljone olete kohanud?
Pole häda, pole häda. Meil on täna teed sellised ja ilm ka selline,
et isegi veoakadeemikuid võib kohata.
Ise nägin.
Hei, pidage kinni! Pidage kinni! Auto sai august välja. Edasi saab sõita.
Ma aina enam märkan, et mind on keegi muutnud.
Merest ma isegi ei unista. Televiisor asendab mulle loodust.
Mis oli eile, on aeg unustada.
Alustades homsest,
ei naabrid ega sõbrad, keegi ei tunne mind.
Imelik häälestustabel on teil. Ringidega.
See pole neil tabel,
vaid ämblikuvõrk. Neil on iga poti peal selline tabel.
Isegi ahjus. Sest nad ei suhelnud.
Aga me leppisime juba ära.
Siis, kui Onu Fjodorit lumest välja vedasime.
Sest ühine töötamine minu kasuks on siduv.
Matroskin.
Tore, et teil lõppes kõik hästi. Head uut aastat teile.
Aga teie? Kas te ei võtagi seda koos meiega vastu?
Ei. Ärge keelitage. Meie aja tähtsaim lauakaunistus on mis?
Lilled. - Kont.
Televiisor. Aga see näitab teil ämblikuvõrku. Ma lähen koju.
Ärge minge. Televiisori parandame me kindlasti ära,
sest täna näidatakse "Sinises Tulekeses" meie ema.
Muidugi parandame. Ja õues on ilus kuusk, elus ja ehtne.
Ehime selle ära.
Hurraa! Teeme ära! Ainult meil pole ehteid, millega ehtida.
Kuidas ei ole? Pööningul on meil palju vanaaegseid asju.
Ehime nendega kuuske.
Palun tähelepanu. Tehke palun tarka nägu.
Ma alustan teie peale fotojahti.
Mis Moskvas uudist?
Otsustasime isaga teise lapse soetada.
On aga. Varem soetati kasukaid ja mootorrattaid,
aga nüüd on hakatud ka lapsi soetama.
Milline rõõm.
Televiisoris kinkis üks suurte vuntsidega onu teie emale lilli.
Mina kisuks selle suurte kõrvadega onu kõrvad peast.
Ma kohe näitan teile seda onu. Siin ta on, see salakaval tüüp.
See pole mingi tüüp. See on ema isetegevusjuht.
Kohe hakkab meie ema laulma.
Aga see kõik on asjata. Teie televiisoril pole ju häält.
Oi kui kahju, et me ema ei kuule.
Pole midagi öelda. Teie ema kantakse üle nii sealt kui siit.
Kuhu küll tehnika on jõudnud.
Mitte tehnika ei jõudnud, vaid ma ise jõudsin suuskadel siia.
Aga kontsert tuleb lindi pealt.
Meie ema tuli!
Ma ju ütlesin, et ma lihtsalt ei suuda elada ilma meie Prostokvashinota.
Kui ei oleks enam talve linnades ja maal, siis ei oleks iialgi talvepäevi lõbusaid.
Lasteparv ei kilkaks ringi ümber lumememme. Poleks kuskil lumehangi, kus saaks heita lumme.
Kui ei oleks enam talve, vaid üksainus suvi, siis ei oleks maa meil valge, kui uusaasta tuli.
Ja ei tuleks jõulumees mööda lumehangi. Jää ei kataks ojakest kinni oma sängi.
Kui ei oleks enam talve linnades ja maal, siis ei oleks iialgi talve päevi lõbusaid.
Jutustas Ades subclub.eu